Masha,
Nyt kun tiemme eroavat jonkin asteisessa erimielisyydessä, niin esitän sinulle vielä muutaman toiveen.
Aikoinaan, kun olin pitkäaikaistyötön, niin eräällä henkilöllä oli tapana edes tervehtimättä kysyä varsin asenteelliseen tapaan, että enkö vieläkään ole löytänyt duunia. Koin hänen käytöksensä ahdistavana ja hyökkäävänä, joten saatoin mahdollisimman huoletonta teeskennellen sanoa, etten edes ole yrittänyt hakea töitä, vaikka tosiasiassa olinkin aivan satasella niin tehnyt. En vain halunnut avata nimitutulle työnhakujani, siis epäonnistumisiani.
Toivon, että ymmärtäisit sen, että se mitä sinä näet on vain pintaa, eikä sen pinnan perusteella voi sanoa yhtään mitään varmaa katseen alla olevasta henkilöstä. Uskon, ettet toimi näin minkään muunkaan ihmisryhmän kohdalla, joten toivon saman ymmärryksen koskevan myös tuilla eläviä.
En näin äkkiseltään löytänyt minkäänlaista tilastoa tai tutkimusta tarkoituksella työttömistä henkilöistä (tai siitä miten tarkoituksellinen työttömyys näyttäytyy esimerkiksi yllä kertomani henkilökohtaisen kokemukseni tapauksessa), mutta toivon, ettet yleistäisi mahdollisten poikkeustapausten toimintaa koskemaan koko ihmisjoukkoa.
Em. henkilön kanssa jutustellessa keskustelun aihe pyrki pyörimään vain ja ainoastaan työttömyyteni ympärillä, vaikka kuinka koetin ohjata keskustelua muihin aiheisiin. Ei saatu aikaan keskustelua käsillä olevasta tilanteesta, ei jääkiekkomaajoukkueen peleistä, ei uusimmasta löytämästäni pastareseptistä, vain ja ainoastaan siitä minun työttömyydestä. Niin kuin kaikki se, mitä olen ihmisenä kilpistyisi vain siihen työttömyyteen. Koin, ettei tämä henkilö koskaan kohdannut minua, ihmisenä ja persoonana, olin vain työtön.
Toivon, että jos vaikkapa siellä työpaikallasi on ex-työtön tai työttömyyteen palaava, niin yritäthän nähdä ja kohdatakin hänet sitä työttömän leimaa syvemmältä. Työttömyys on aivan valtava taakka, itseluottamuksen syöjä ja selässä 24/7 oleva apina, jonka painoa sitä kokematon tuskin ymmärtää. Pahinta on, että siihen kelvottoman leimaan saattaa alkaa uskoa itsekin, kun ympäristö sitä tarpeeksi hokee.
Minulle työttömyyden yksi monista kipeistä asioista oli oman äänen menettäminen. Aina joku muu (poliitikko, uutisartikkelin kommentoija, ym. henkilö jne.) tuntui kuvittelevan tietävänsä, että mistä työttömyyteni johtuu ja mitä minä tarvitsen. Ns. virallisen mielipiteen vastainen ajatus aiheutti ja aiheuttaa joskus edelleenkin paskamyrskyn. Koin, ettei kokemuksillani ja ajatuksillani ole väliä, eihän työttömiltä tai rahattomilta koskaan kysytä, että miten tämä homma pitäisi mielestänne hoitaa, vaikka siellä ruohonjuuritasolla oleva näkee ja kokee tuskallisen selvästi mikä toimii ja mikä ei.
Siksi toivonkin, ettei tällaisia rahattomuuden tai työttömyyden (tms.) kokemuksien keskusteluja vaienneta tuomitsemalla. Näistä asioista tulee saada keskustella.
Lisäksi minusta olisi mahtavaa, jos jokainen tahollaan olisi kitkemässä propagandamaisilta stereotypioilta siivet. Kela Gold, joutilaat, elätit, mitä näitä nyt onkaan. Stigmat haittaavat mm. työnhakua, sillä kukapa haluaisi työllistää työhaluttomaksi leimatun, jolloin asianomaista päästäänkin herjaamaan elämäntapatyöttömäksi. Ei siis kaiveta tuilla elävien kuoppaa enää suuremmaksi, vaan rakennetaan siltoja - tai tässä tapauksessa tikkaita.
Terveydenhuollosta ja työkyvyttömyydestä vielä. Asian pitäisi olla juurikin noin kuten sanot, mutta kun se ei ole. Kun työkyvytön ei pääse eläkkeelle ja sairaspäivärahat on jo käytetty, niin he jäävät roikkumaan kortistoon työttöminä. Ei mene minun ymmärrykseeni, miten Kelan ja vakuutusyhtiöiden lääkärit voivat eläkettä puoltavan (joskus useamman) lausunnon perusteella, asianomaista näkemättä, tietää henkilön olevan työkykyinen, mutta näin se vain valitettavasti menee. Eikä tällaista tosi asiassa työkyvytöntä tule kukaan koskaan palkkaamaan. Ja sitten on osatyökykyiset, jotka eivät pääse töihin, koska tässä maassa työkyvyn ajatellaan olevan joka 0 tai 100, ja ilmeisesti ainoastaan sillä satasella pärjää, koska tehokkuusvaatimukset.
En edelleenkin, olisiko tämä nyt 4. vai 5. kerta kun tätä kysyn, että miten sinä pystyt erottamaan satojen tuhansien työttömien joukosta juuri ne, jotka mielestäsi vain odottavat elämän mittaista täysylläpitoa? Mistä tiedät heidän työkuntonsa, ettei oletettavan työhaluttomuuden (tai pinnallisesti siltä vaikuttavan, vrt. edellä kertomani oma esimerkkini) taustalla ole jotain diagnosoimatonta sairautta? Mt-ongelmiin voi kuulua oireena sairaudentunnottomuus, tiettyihin persoonallisuus häiriöihin kuuluu yhteiskunnan normeista piittaamattomuus. Mutta sinulla on tietoa ja laiskuus-diagnoosit valmiina.
Ilmeisesti asia jää ikuiseksi mysteeriksi.
Joka tapauksessa toivon sinulle aurinkoista loppukesää ja työniloa!
-
Muokattu kirjoittajan toimesta 1 vuosi, 1 kuukausi sitten. Syy: Typoja, aina vain typoja!